Bitte små polynesiske øyer i et digert hav.
Disse enslige og øde knausene
er en del av en fantastisk historie,
med karakterer like fantasifulle som i ethvert eventyr,
men like ekte som du og jeg.
For å finne dem
må vi forlate vår verden med land og himmel,
med sine solfylte strender og tropisk planteliv.
I denne verdenen gjelder helt andre regler.
DELFINREVET
Noen delfiner driver ikke med surfing.
Her er Echo,
en tre år gammel tumler.
I motsetning til de andre i flokken hans
pleier han å styre unna gruppeaktiviteter.
Men han er veldig flink med skjell.
Dessverre er det ikke særlig nyttig
når han skal bli voksen og klare seg på egen hånd.
Frem til nå har han vært avhengig av at moren, Kumu,
har gitt ham mat og passet på ham.
Men nå skal han avvennes fra morsmelken,
og Kumu lærer ham å fange sin egen mat.
Det er ikke så lett når han er så...
opptatt hele tiden.
Når det er på tide å dra hjem, må Kumu overtale Echo til å bli med...
men han drar ikke uten skjellet.
Kumu og Echo møter resten av flokken på vei hjem.
Echo elsker den store familien sin.
Han skulle gjerne ha gitt dem en klem,
men det kan han ikke, så han gjør dette i stedet.
Delfiner er veldig glade i fysisk kontakt.
De har faktisk mange likheter med menneskene.
De snakker sammen på et vanskelig språk med pipe- og klikkelyder.
De har til og med bestevenner de henger med.
Samarbeid er viktig for at de skal klare seg.
Kumu har forsøkt å lære Echo litt av dette gruppesamarbeidet,
men det tar tid og krefter,
og Echo er ingen mønsterelev.
Hvis du vil se hvordan oppdragelsen foregår,
må du starte hjemme hos dem.
Dette er hjemmet til Echo.
Et korallrev som strekker seg rundt en hel øy.
Echo elsker å fordrive tiden med å cruise rundt.
Det bor millioner av andre innbyggere i denne undervannsbyen,
og hver og én av dem spiller en viktig rolle
for å holde korallrevet sunt og friskt.
Revet er en trygg havn for sine beboere,
men for Echo er det også en kjærkommen avledning
fra alt forventningspresset fra moren.
Dette er som et digert karneval for ham.
Her, ja. Echo kjenner denne fyren.
En helt vanlig nabo.
Sjøkneleren.
Det er helt utrolig.
Disse dyrene lever under vann, men likevel vasker de seg hele tiden.
Echo er fascinert av sin eksentriske nabo...
som faktisk eier
en av de beste tomtene på hele revet...
og han er fryktelig opptatt av å holde det rent.
Disse leppefiskene gjør det ikke enkelt for ham.
De er hardtarbeidende,
men ikke den type naboer du inviterer til fest.
De jobber i team.
Mens én flytter rundt på ting, slår en annen løs
på byttet som gjemmer seg under.
De er flinke til å rote rundt...
men for herr Kneler
er de verdens verste naboer.
Det er vanskelig å forestille seg det enorme samspillet
og de utallige relasjonene som utgjør dette samfunnet.
Så her kommer en forklaring på hvordan ting fungerer.
Det starter med korallene.
De er selve grunnmuren for denne levende
og fargerike byen.
Oppå korallene
vokser det millioner av utrolige planter og kryp.
Men hvis de bare hadde fått vokse fritt,
hadde de kvalt korallene og drept revet.
Derfor har de gartnerne,
som spiser disse frodige vekstene slik at de ikke kveler korallene.
Det fine med disse gartnerne
er at de praktisk talt spiser alt som vokser på korallene.
Hvis de kunne velge, ville de faktisk rensket hele revet
og veltet hele systemet ut av balanse.
Derfor har vi rovfisken, som spiser gartnerfisken
slik at de ikke rensker korallene helt.
Du har kanskje hørt om denne skumle fyren.
Han spiller kjeltring i mange filmer og TV-serier,
men i virkeligheten
gjør revhaiene bare jobben sin for å opprettholde balansen.
Ops! Unnskyld.
Det er kanskje vanskelig å tro,
men delfiner har akkurat den samme rollen
som haiene i næringskjeden.
Uansett liker ikke Echo å bli sammenlignet med haier.
De er så seriøse.
Echo synes han er en litt mer sprudlende rovfisk.
Men hvem holder styr på delfinene og revhaiene?
Dette er tigerhaien, haien som spiser haier.
Og Echo, hvis han ikke passer seg.
Et korallrev som mister haiene sine, er fortapt.
Ødelegges samfunnet, ødelegges revet.
Her i utkanten har beboerne forsvunnet...
og revet dør.
Men hvis alle artene på revet får være i fred,
holder det seg sunt og friskt, og de kan opprettholde balansen.
Det er midt på dagen, og revet er stille.
Perfekt tid for en liten lur.
Det utrolige med delfiner
er at selv om de sover, må de huske
og gå til overflaten for å få luft.
Så de sover bare med halve hjernen.
Og de sover med ett øye åpent for å holde utkikk.
Det er synkronisert soving.
Denne spesielle gruppesovingen
er veldig viktig for både helsen og sikkerheten.
Men Echo er ikke alltid klar for en lur.
Han vil heller utforske.
Flaks at han er på morens sovende side.
Det kommer en merkelig lyd ute fra havet.
Han burde nok svømme tilbake til de voksne som sover,
men han gjør det ikke.
Han vil følge den mystiske lyden
ut i det dype havet...
hvor han aldri har vært før.
Dette er Mo'orea...
en 12 meter lang knølhval...
og hennes nyfødte kalv, Fluke.
Mo'orea har svømt tusenvis av kilometer fra polarregionen for å
føde datteren i det varme tropiske havet.
Mo'orea har kommet hit hvert år siden hun ble født,
men i år må hun finne en partner.
En som kan hjelpe henne å beskytte kalven
til den er sterk nok til å klare reisen
tilbake til polare farvann.
Akkurat som Echos flokk er knølhvaler tryggere i større antall.
Echo tror ikke sine egne øyne.
I sin unge alder har han aldri vært så langt ute før,
så han har aldri sett en hval.
Fluke er litt usikker på denne nysgjerrige nykommeren.
Men Echo storkoser seg.
Han har akkurat lært seg å surfe på den store bølgen
Mo'orea lager når hun svømmer.
Mens Echo er ute og leker, har moren hans begynt å lete etter ham.
Hun vet at det ikke er trygt for ham ute i det åpne havet alene.
Kumu roper på ham.
Echo vet hva den tonen betyr.
Hvis han ikke lærer seg å bli hos flokken og høre på moren sin,
kan det bli livsfarlig for ham.
Delfin eller hval,
båndet mellom mor og kalv
er et av de sterkeste som finnes i naturen.
Mo'orea hører hvalsang.
Det var akkurat det hun ønsket aller mest nå.
Det betyr beskyttelse for kalven.
Lydene kommer fra et sted langt forbi øyene.
En hannknølhval synger vakker hvalsang.
Akkurat som Mo'orea har han tilbakelagt enorme avstander
fra sitt polare hjem.
Han vil gjøre alt i sin makt
for å få lov til å bli Fluke og Mo'oreas beskytter.
Hvalsangen hans har tiltrukket seg en annen hann på reise,
en mulig rival.
Snart kommer det flere hanner.
Alle håper de å bli Mo'oreas nye helt.
Selv om de er rivaler,
samles disse kjempene ofte etter den lange reisen og danser sammen.
Hvert år reiser de til disse øyene.
Hvert år er denne samlingen like magisk.
Og hvert år vil en av dem vinne.
Like ved Echos hjem, bak et naborev,
finnes et rolig sandområde hvor delfinene jakter.
Kumu tar alltid Echo med seg så han kan øve.
Han må lære seg å finne sin egen mat snart,
ellers vil han ikke klare seg.
Delfiner bruker en avansert teknikk som heter ekkolokalisering,
som hjelper dem å finne ting som er begravd i sanden.
Det tar flere år å bli god på denne metoden...
og Echo har ikke klart å få det til ennå.
Alle de andre klarer det.
Når de stiger opp for luft,
dukker de bortgjemte godbitene opp.
Perleleppefisken...
slue smådjevler.
Når ingen ser dem, er det full fest der nede.
Men når Echo forsøker å fange en,
vips!
Han klarer selve ekkolokaliseringen,
men det er resten han må jobbe med.
Å! Jeg fikk en!
Eller ikke...
Så nære.
Se på moren din.
Du må føle fisken,
og der! Ser du?
Prøv igjen.
Ja! Nei.
Echo, da.
Og der forsvant interessen.
På revet har herr Kneler fått mer trøbbel.
Hele nabolaget er hulter til bulter.
Det finnes grenser for hvor mye rydding og fiksing en sjøkneler klarer.
Det er tydelig at gartnerne ikke har gjort jobben sin.
Revet er i ubalanse og korallene dør.
Det er i slike situasjoner at samfunnet trenger en helt.
Men hvem?
Hvem vil sette andre foran seg selv?
Pukkelhodepapegøyefisken!
Utrolig nok er papegøyefisk den viktigste arten
når det gjelder å passe på at revet er sunt og friskt.
De gomler i seg alger og døde koraller,
så friske koraller får vokse frem og bygge opp revet igjen.
Uten papegøyefisken hadde hele revet dødd veldig fort.
Så alle som er avhengige av revet for å overleve,
inkludert herr Kneler, kan takke papegøyefisken for livet.
Hvis du gomler koraller hele dagen,
svelger du mye stein,
og steinen blir til sandbæsj.
Én papegøyefisk kan produsere fem tonn sand på ett år.
Fem tonn!
Får de nok tid,
kan de bæsje ut en hel strand.
Det er fint at bunnen får litt påfyll,
men at det regner sandbæsj,
er ganske ille for en med støv på hjernen.
Og ikke nok med det,
all sanden har tiltrukket seg en okkupant i bakhagen.
Du tror kanskje at herr Kneler er en harmløs hjemmekjær fyr,
men da tar du feil.
Ser du de to klubbene?
Dem vil du ikke bråke med.
Vil du ha mer?
Ja?
Sjøkneleren har det raskeste og kraftigste angrepet
av alle dyrene i havet.
Hvis mennesker kunne slå så hardt, kunne de slått gjennom stål.
Vekk fra hagen min!
Å, nei.
Alt oppstyret har tiltrukket seg uønsket oppmerksomhet.
Revets slueste innbygger.
En mystisk sepiablekksprut.
Korallrevets beboere vet veldig lite om dette monsteret.
Sikkert fordi at når de fleste møter på en av dem,
er det det siste de gjør.
Den har helt spesielle hypnotiske evner.
Huden blinker som strobelys
og hypnotiserer byttet.
Blekkspruter er ikke til å spøke med.
I utkanten av revet
høres en truende lyd i det fjerne.
Spekkhoggere.
De er på vei mot øyene, på utkikk etter mat.
Havets største jegere.
De jager spesielt på delfiner...
og hvalkalver.
Mo'orea hører også spekkhoggerne.
Det er farlig for Fluke.
Det er på tide å kontakte hannhvalene.
Lyden bærer flere kilometer.
En hannhval hører henne og svarer.
Og en til.
Og enda en.
De lar Mo'orea vite at de er der for henne.
Mo'oreas plan er å få inn alle hannhvalene og finne den sterkeste av dem.
Han skal hjelpe henne å forsvare kalven mot spekkhoggerne.
Ropene hennes får enorm respons fra hannene.
De svømmer mot henne.
Farten øker, og de blåser masse bobler for å vise sin interesse.
Konkurransen om å bli Mo'oreas helt har begynt.
Det er vaskedag på revet...
og ikke bare for herr Kneler.
Kumu tar med Echo til et spesielt sted
for å være med på et gammelt delfinritual.
Dette er helt spesielle bløtkoraller,
og dette er det eneste stedet på revet hvor de finnes.
Det er så deilig mot huden.
Men det er ikke derfor de er så spesielle.
Noen koraller har medisinsk virkning.
Delfiner får kutt og bitt som kan bli betente,
men disse bløtkorallene inneholder stoffer som kan lege infeksjoner.
Men Echo trenger mer enn bare mammas urtemedisin
for å overleve.
En ren kropp hjelper ikke stort
hvis du ikke har lært deg å finne mat.
Personlig hygiene er noe helt annet
for pukkelhodepapegøyefisken.
Å være havets reddende engel har sin pris.
Tennene blir skitne.
Så hver dag drar de til en såkalt vaskestasjon
hvor en liten pussefisk fjerner parasitter og puss
fra hele kroppen.
Det blir litt nærgående...
men veldig viktig for helsen.
Kundene må stå i kø på vaskestasjonen.
Hele fiskestimer venter på tur.
Pussefisken har et variert klientell
som kommer fra hele revet.
Det finnes en uskreven regel:
Ikke spis vaskehjelpen.
Denne lille fyren er på vei til sin egen vaskestasjon.
Velkommen til skilpaddetoppen.
Han prøver å finne en bra plass,
men det er kamp om plassene når det er vaskedag.
I motsetning til pussefiskstasjonen hater skilpaddene å stå i kø.
Heisan, skilpaddeslåsskamp.
Nå får han aldri plass.
De gretne gamlingene svømmer endelig sin vei...
og gir plass til vår lille venn.
Mo'orea kan ikke ligge på latsiden nå.
Hun og Fluke er fremdeles alene og sårbare på det åpne havet.
Heldigvis er det selskap på vei.
Masse selskap.
Mo'oreas rop har satt i gang konkurranseinstinktet,
og hannene dundrer i vei mot henne.
Idet de kommer frem til moren og kalven,
starter konkurransen de har bygget opp til
for alvor.
Nå er det på tide å bevise for Mo'orea hvem som er sterkest.
Disse 40-tonns gigantene krasjer i hverandre og dytter hverandre ned.
Slår og spruter,
alle vil bli Mo'oreas beskytter.
Når den lange og slitsomme konkurransen er over,
synker den siste utfordreren utslitt ned i bølgene.
Seierherren stiger frem.
Nå har Mo'orea en beskytter,
den sterkeste av hannhvalene,
til å beskytte Fluke mot spekkhoggerne.
Det har vært en lang og slitsom dag for Echo...
men Kumu er på vakt.
Hun hører delfiner som snakker.
Dette er ukjente stemmer for Echo.
Det har kommet fremmede til revet.
Noen ganger kan grupper med hanndelfiner yppe seg mot andre delfiner.
Det er ikke bra hvis Echo og moren blir funnet alene.
Inntrengerne ser dem og angriper.
Echo holder seg inntil moren når hun snur seg mot angriperne.
Echo blir bitt og slått mange ganger.
Kumu roper at han skal komme seg vekk.
Men Kumu blir omringet.
Plutselig kommer hele flokken til Echo.
De jager bort angriperne.
Men hvor er Echo?
Moren plystrer på ham.
Ikke noe svar.
Kumu og resten av flokken leter etter Echo i timevis i stormen.
Men når mørket kommer, vet ikke Echo hvor han er.
Han har aldri vært alene om natten før.
Dette er ikke bra.
Jegerne kommer ut om natten.
Dragefisk.
De spøkelsesaktige og giftige ryggfinnene skjuler fasongen for byttet.
Haiene samles for nattrunden sin...
for å renske revet for dem som er syke eller svake.
Men selv de friske gjemmer seg...
for sikkerhets skyld.
Haiene jobber i grupper.
De venter til de er mange nok før de angriper.
Dette må være mer enn mange nok.
De nervøse fiskene får panikk og forlater skjulestedene sine.
Veldig dårlig idé.
Echo vil ikke være med på dette.
Echo blir tvunget til å flykte inn i et mørkt juv.
Han aner ikke hvor han er...
og han er helt alene.
Uten moren eller flokken til å vise vei...
følger han etter en skilpadde.
De kommer ned i en skjult labyrint på dypet.
Echo er omgitt av neonlys i en utenomjordisk underverden.
De synker enda dypere...
lenger og lenger vekk fra overflaten.
Skilpadder som blir sittende fast her nede, blir kvalt og drukner.
Begge går tom for luft.
Der! Måneskinn!
Endelig morgengry.
Moren til Echo har ropt og lett hele natten.
Endelig finner hun ham.
Å gå seg vill i havet om natten gjør at han virkelig forstår
hvor mye moren betyr.
Det har vært en ordentlig vekker for Echo.
Tiden er ute,
han kan ikke forvente at Kumu passer på ham lenger.
Han må lære seg å bli selvstendig...
en gang for alle.
Kumu tar med seg Echo på den beste fisketuren,
til flokkens favorittsted for jakt,
den legendariske gjørmegrunnen.
Men de venter ikke på resten av gjengen i dag.
De må sette i gang.
Echo må lære seg noen viktige grep
før de andre kommer.
Første stopp på reisen er Banzai Beach.
Her skal Kumu lære Echo noen triks for å samle fisk.
Hun har en spesiell teknikk
som er nøkkelen til hele greia.
Med denne vannplaningen viser hun Echo
hvordan man kan utmanøvrere fisken
og tvinge dem til å svømme dit man vil.
Trikset er å ikke havne på stranden.
Denne teknikken er ikke enkel på grunt vann,
men Echo må mestre det hvis han skal få det til
på gjørmegrunnen.
Deretter må Kumu ta med Echo over den smale kanalen.
Dette er ikke et godt tidspunkt å være ute i åpent vann.
Spekkhoggerne finkjemmer øyene...
og gjør klar for snikangrep.
De jakter helt lydløst så byttet ikke hører at de kommer.
Mens de svømmer lydløst
lytter de også etter små pip og plask.
De kommer seg over kanalen,
men nå må de gjennom et mystisk og grumsete område.
Her blir man lett paranoid.
Men hva er det de er så redde for?
Nettopp. Digre piggrokker.
Kumu vet at de faktisk kan være hjelpsomme.
Når piggrokken jakter, bruker den elektriske sensorer delfiner ikke har.
Følger du etter en, kan den lede deg til mat som er begravd i sanden.
Men Echo må være veldig forsiktig rundt disse skapningene.
Hvis de spidder deg med den skarpe giftige halen, er det over.
Echo må lære seg å fange mat, men dette er ikke noe sted for nybegynnere.
Endelig kommer Echo og moren frem.
Den legendariske gjørmebunnen
hvor Echo må bestå en viktig test.
Her må han fokusere på å lære morens ferdigheter.
Tidligere ville denne fuglen ha distrahert Echo.
Men etter den skumle natten alene
og hans nye plan om å følge morens...
Glem det.
Kan vi fortsette opplæringen, vær så snill?
Nå skal Kumu vise Echo sin vanskeligste jaktteknikk...
hvis han klarer å konsentrere seg lenge nok.
Det er en veldig spesiell manøver, som kombinerer alt
hun har lært ham.
Hun begynner sakte,
så gir hun full gass, akkurat som på stranden.
Hun visper opp gjørmen i en perfekt sirkel.
Og én gang til, så Echo kan studere teknikken.
Ok. Nå er det Echos tur.
Bra, fortsett sirkelen.
Den andre veien.
En gang til.
Jepp.
Nei.
Ser ikke ut som Echo får det til.
Vent litt, denne ser fin ut.
En perfekt gjørmering.
Det er veldig bra, men jobben er ikke over ennå.
Nå trenger de resten av flokken.
Den neste delen krever godt samarbeid.
Echo er trygg på grunt vann nå.
Men Mo'orea og kalven er fremdeles utsatt på åpent hav.
Spekkhoggerne har funnet Mo'orea og Fluke.
Mo'orea innser at de er fanget, og gjør klar for kamp.
Hun slår til angriperne med halen.
Fluke svømmer på ryggen hennes for å være trygg.
Men hvor er Mo'oreas beskytter?
Fluke henger så vidt med.
Spekkhoggerne gir seg ikke, de lager bølger for at Fluke skal dette av.
Endelig kommer hannen for å beskytte sin nye familie.
Med to voksne er Fluke beskyttet på begge sider.
Spekkhoggerne angriper forfra
for å splitte forsvaret.
De jobber sammen i flokk og får overtaket på moren og kalven.
Knølhvalene taper kampen.
Men så begynner Mo'oreas beskytter
å dundre halen i vannet.
Det er for å samle forsvar.
Han tilkaller rivalene han bekjempet.
Når det er krise,
legger knølhvalen alle uenigheter til side og kjemper sammen.
Hannene raser av gårde.
Men kommer de tidsnok?
Fluke klarer seg ikke mye lenger.
Fluke kjemper for å holde seg oppå moren.
Det er det eneste trygge stedet.
Endelig kommer redningen.
Nå er Mo'orea og Fluke beskyttet på alle kanter.
Ikke engang spekkhoggere har en sjanse mot en flokk med knølhvaler
når de samarbeider.
Angriperne må stikke av...
tomhendte.
For Mo'orea er denne seieren viktig
etter den lange reisen hun tar hvert år til disse øyene.
Denne årlige tradisjonen, konkurransen og samarbeidet
er akkurat det som reddet kalven hennes.
Fluke kan takke de andre knølhvalene for livet sitt.
Resten av flokken har kommet frem til Echo og moren hans
for den store jakten.
Dette er Echos mulighet til å vise alt han har lært.
De sprer seg utover i lagunen.
Kumu tar Echo ut av gruppen
for å finne de bortgjemte godbitene.
Så ser Echo den.
En stor fiskestim.
Nå skal han bruke taktikken til Kumu.
Han lager en perfekt gjørmering,
akkurat som moren har lært ham.
Plutselig prøver fisken som er fanget i ringen
å rømme ved å hoppe ut,
rett inn i munnen på Echo og moren.
Dette var hele hensikten med gjørmeringen.
Resten av flokken kommer bort for å bli med på jakten.
Echo lager en ny ring.
De andre hjelper til med å styre fisken
rett inn i fellen til Echo.
Denne gangen deler de premien.
Herr Kneler legger siste hånd på det ødelagte korallverket.
Skal vi se.
Han vet hva han trenger.
Han trenger flere ødelagte koraller...
til å legge oppå de andre ødelagte korallene.
Å, nei.
Forkledningseksperten sniker seg inn
og aktiverer korallkamuflasjen.
Bare legg denne korallen her, ved siden av den andre korallen.
Sjøkneleren merker at noe er galt...
men det er for sent.
Sjøkneleren er hypnotisert av den pulserende dødsblubba.
Vent litt, Echo er tilbake.
Blekkspruter har ikke mange fiender
men delfiner er en av dem.
Echo har endelig blitt voksen, og er ikke lenger avhengig
av at moren skaffer mat.
Han er et fullverdig medlem av samfunnet.
Når alle gjør sine arbeidsoppgaver,
blomstrer samfunnet.
Rundt om i verden er det utallige historier akkurat som disse.
Historien om dette revet er bare en mikroskopisk del av sagaen
som omfatter alle verdens hav.
Den intrikate balansen
som holder liv i det lille korallrevet til Echo,
er den samme balansen som holder liv i alle marine samfunn.
Både Fluke og Echo
er avhengige av sine fantastiske storfamilier
for trygghet og overlevelse.
Og nå er de avhengige av oss også.
Deres verden er vår verden.
Tekst: Benedicte M. Espeseth